CEI ŞAPTE MAGNIFICI
Hilario!
Tată!
Sotero, bunul meu prieten, ce mai faci?
Ai ceva de băut?
Nici nu-ţi pot spune ce plăcere este să vezi un sat ca ăsta.
Santos!
E atâta nemulţumire în lumea asta…
Oamenii nu mai sunt mulţumiţi de viaţa pe care o duc.
Moda feminină… Ce ruşine!
O ţigară!
Credinţa?
Nu mai există credinţă adevărată în ziua de azi.
Luna trecută am fost la San Juan.
Un oraş înfloritor... Ia loc!
Un oraş bogat, binecuvântat de Dumnezeu,
o biserică mare...
Nu ca aici, o bisericuţă unde preotul nu vine decât de două ori pe an.
Una mare.
Închipuieşte-ţi, sfeşnice de aur, cutia milelor plină ochi.
Ştii ce am găsit?
Sfeşnice de bronz şi mai nimic în cutia milelor.
Oricum, am luat tot.
Ştiu că am luat tot.
Încerc să-i explic cât sunt de lipsiţi de credinţă oamenii în ziua de azi.
Îmi dau foarte bine seama şi singur.
Nu-ţi dai seama!
N-ai de unde să ştii câte am pe cap.
Trebuie să fac rost de mâncare aşa cum face un tată de familie.
Armele, muniţia...
Ştii cât costă astea?
Nu! Zilele bune de vânătoare au apus.
Altădată erau cai, vite, aur... Ca şi fructele în copaci.
Gata! S-a terminat.
Acum s-a pus o recompensă pe capul meu,
vânez cu potera pe urmele mele.
Am să mă întorc.
Ajunge!
Restul îl luăm la întoarcere.
Îmi place satul ăsta.
Ştiu că aveţi şi voi greutăţi.
Ucigaşule! Hoţule!
Rafael!
Rafael...
L-aţi omorât pe Rafael!
Ce tâmpit!
Ce tâmpit...
O să avem o altă discuţie cât de curând.
Îmi face întotdeauna plăcere să aud părerile scumpului meu prieten, Sotero.
Poate când mă întorc, ce zici?
- Adios! - Să mergem!
Ajutaţi-mă să-l luăm de aici.
Dacă ne jefuiesc în continuare recolta,
putem să ne atârnăm ştreangul de gât chiar acum.
Să plecăm din valea asta… asta trebuie să facem.
Să ne mutăm în altă parte?
Să ne luăm casele cu noi? Fermele?
Am... putea ascunde câte ceva de-ale gurii.
De Calvera?
Nu ne ia niciodată toată recolta. Ne lasă atât cât să trăim.
- E totuşi, ceva. - L-am putea ruga să ne lase mai mult.
Nu, nu! Asta l-ar înfuria şi mai tare.
- Cred că e mai bine să nu facem nimic. - Trebuie să facem ceva!
Ca Rafael? Nu spune prostii.
Ne spetim la câmp, dar burţile sunt tot goale.
Trebuie să facem ceva!
- Trebuie să facem ceva! - Dar ce?
Nu ştiu...
Să-l întrebăm pe bătrân.
El o să ştie.
Să luptaţi.
Trebuie să luptaţi. Să luptaţi.
Cu macetele şi cu mâinile goale împotriva puştilor?
- Cumpăraţi arme! - Să cumpărăm?
Duceţi-vă la frontieră. Acolo sunt o mulţime.
Şi de unde să luăm bani?
Vindeţi asta...
şi tot ce mai puteţi strânge...
Chiar dacă am avea arme,
noi nu ştim decât să lucrăm câmpul.
- Nu ştim să ucidem. - Atunci învăţaţi!
Sau muriţi...
Hei, vă aşteptam.
Ai făcut o treabă foarte bună.
Îmi pare rău, dar nu va fi nici o înmormântare.
- Cum? - Groapa e săpată şi...
mortul e colo, e gata. L-am îmbălsămat ca la carte,
dar nu va fi înmormântare.
Ce-i cu tine, nu ţi-am plătit destul?
Nu-i vorba de bani. Pentru 20 de dolari, îngrop pe oricine.
Dar înmormântarea e anulată.
I-auzi!
Eu vreau să fie îngropat, şi dumneata vrei la fel.
Dacă s-ar putea ridica şi vorbi, şi el ar vota pentru înmormântare.
Vezi că toţi vrem asta.
Prietene...
Te porţi ca un frate şi ca un bun creştin, dar nu înţelegi…
Ascultă, nu vreau vorbe frumoase.
Sunt negustor ambulant, corsete de damă,
merg pe stradă şi un tip cade mort înaintea mea.
Timp de două ore oamenii trec pe lângă el sau se plimbă
fără să mişte un deget.
Eu nu fac decât ceea orice om cu bun simţ ar trebui să facă.
- Hai, Henry, să plecăm! - Nu, stai puţin!
Omul acesta trebuie îngropat, şi încă repede.
- Pe el nu-l interesează glumele astea. - Ştiu. O să fac ce pot, dar...
Dar unii de prin oraş se cam opun.
Se opun? La ce?
Spun că nu merită să fie îngropat acolo, sus.
Ce, la Boot Hill?
Acolo nu-s decât asasini şi hoţi şi înveteraţi stâlpi de cafenea.
Şi, dacă altădată ţineau nasul pe sus, acum sunt morţi.
Numai că sunt albi, amice. Iar bătrânul Sam…
Bătrânul Sam e indian.
Să fiu al naibii!
Credeam că-i de ajuns să fii mort ca să fii îngropat la Boot Hill.
De când e chestia asta?
De când oraşul s-a civilizat.
Nu eu am hotărât asta, băieţi. Nu-mi place. Nu, domnule!
N-am făcut niciodată diferenţă între oameni. Oricare dintre ei este un viitor client.
- Bine, în cazul ăsta, mână dricul! - Nu pot, mi-a plecat vizitiul.
Şi el are prejudecăţi, nu?
Păi, când e vorba să rişte să fie omorât, devine şi el rasist înverşunat.
Atunci ia pe altul!
Nimeni nu vrea să mâie dricul. Aşa că ţine!
Pe naiba!
Dacă asta te opreşte, o să mân eu căruţa...
Poţi să-mi împrumuţi flinta aia şi nişte plumbi?
Cu mare plăcere.
Hei, stai o clipă.
Dricul ăsta m-a costat 840 de dolari la Denver…
E singurul în toată regiunea.
Nu vreau să-l împrumut unui necunoscut ca să se tragă în el.
O să-ţi plătesc eu stricăciunile. Vreau să văd chestia asta!
Şi eu!
N-am mai auzit să fi păzit cineva un dric până acum.
Să-i dăm drumul!
- Eşti nou în oraş? - Da.
- De unde eşti? - Dodge. Tu?
Tombstone.
Se vede vreo mişcare pe acolo?
Dar la Tombstone?
- La fel. Oamenii au devenit aşezaţi. - E la fel peste tot.
Lingăi de indieni!
Uşurel. Doar un foc de paie.
O să ajungem.
Nu ajunsul mă nelinişteşte,
ci rămasul acolo.
În spatele nostru, la stânga?
Nu cred.
Fereastra de la etajul doi.
S-a mişcat perdeaua.
Sunt în poziţie proastă. Lasă-l să se mişte.
Ai fost ales?
Nu.
Pe mine chiar m-au numit.
Hei, băieţi, de ce nu faceţi cale-ntoarsă?
V-ar scuti de o groază de necazuri!
Imediat.
Ne aşteaptă un comitet de primire.
Opreşte!
Opreşte acolo!
E vreo problemă?
Întoarceţi-vă şi coborâţi dealul!
Am nevoie de şase oameni.
Băieţi, dau de băut!
Hei! Hei...
Aş vrea să te cinstesc cu un pahar. Şi pe prietenul dumitale.
Mulţumesc.
De unde veniţi?
Încotro?
- Mulţumesc pentru spectacol. - A fost plăcerea noastră.
Asta a fost ceva!
N-o să uit niciodată, chiar de-ar fi să trăiesc o sută de ani.
- Henry, pleacă diligenţa. - Bine, bine.
Abia aştept să-i povestesc totul Florei.
- N-o să creadă o iotă. - Henry, diligenţa! Grăbeşte-te!
Ţine! Poţi s-o păstrezi!
Încotro?
O să hoinăresc prin sud, sau aşa ceva. Tu?
- Eu doar hoinăresc. - E vreo slujbă pe aici?
Da. Ca negustor de mirodenii sau
într-una din cârciumile de peste drum, dacă-ţi place.
Ei bine... Pe curând.
Ia zi,
cum te cheamă?
Să zicem că Vin.
Dar pe tine?
Chris.
Da?
Noi credem că eşti un om în care ne putem încrede.
- Mulţumesc foarte mult. - Am vrea să ne ajutaţi.
- E unu, Calvera... - Un hoţ, un criminal.
El şi cu oamenii lui ne jefuiesc proviziile şi ne lasă să crăpăm de foame.
- Dar nu numai asta, nevestele noastre… - Staţi o clipă.
Dacă aveţi nevoie de protecţie, de ce nu mergeţi la trupele de frontieră?
Am fost. De două ori.
Nu pot să-şi menţină oamenii într-un sătuc pentru nu se ştie cât timp.
- Aşa că au plecat. - Când au plecat ei, el s-a întors. Calvera.
Şi de atunci vine în fiecare an, şi o să vină până când îl oprim.
Staţi jos.
- Avem nevoie de ajutor. - Trebuie să cumpărăm arme.
Nu ne pricepem deloc.
Vreţi să le cumpăraţi pentru noi?
Puştile sunt foarte scumpe. Sunt greu de procurat.
De ce nu angajaţi nişte oameni?
- Oameni? - Oameni înarmaţi.
Astăzi, oamenii costă mai puţin decât armele.
Aţi vrea să veniţi?
Ar fi o binecuvântare dacă aţi veni să ne ajutaţi.
Îmi pare rău. Nu fac afaceri pentru binecuvântări.
Nu, nu. Vă oferim mai mult.
O să vă dăm de mâncare în fiecare zi.
- Şi avem asta… - Ce-i aia?
Putem s-o vindem pe aur.
E tot ce avem.
Tot ce e de preţ în sat.
Mi s-au oferit multe pentru munca mea,
dar niciodată tot.
O să fie destul?
Ştiţi, dacă am alunga bandiţii,
viaţa ar fi foarte bună în satul nostru.
Dar în condiţiile astea...
Noi am mai putea suporta o vreme,
însă copiii plâng de foame.
Înţelegeţi ce înseamnă să porniţi pe calea aceasta?
O să ne luptăm şi noi, cu toţii.
Când va veni Calvera, clopotul bisericii va da alarma.
Ne-am lupta cu puştile, dacă am avea.
Dar fiindcă nu le avem, ne vom lupta cu macetele şi cu bâtele, cu orice!
Dacă începeţi asta,
va trebui sa fiţi pregătiţi să ucideţi. Şi iar să ucideţi.
Şi să ucideţi din nou până când n-o să mai existe nici un motiv să ucideţi.
- Înţelegem. - Ne-am gândit la asta.
Toţi bărbaţii din sat sunt de părerea voastră?
Toţi.
O să văd ce pot face pentru voi.
- Mulţumim. Să ştiţi… - Aşteptaţi.
N-am spus c-o să merg.
O să vorbesc cu unul, cu altul, că aveţi nevoie de oameni.
N-o să fie greu de găsit.
Toată lumea poartă arme.
Exact. Cum porţi pantaloni. E de la sine înţeles.
Dar oameni de nădejde? Asta e altă mâncare de peşte.
De unde o să ştiţi că sunt buni?
Există căi de a afla.
Intră!
Am auzit că ai nevoie de oameni.
Aşa e. Oameni care ştiu să folosească asta.
E cazul meu.
Rapid?
- Încearcă-mă! - Asta am de gând.
Apropie-te!
Ţine mâinile aşa.
Acum bate din palme.
Mai repede.
Cât de repede poţi.
Acum e rândul tău.
Foarte tânăr...
Şi foarte mândru.
Da. Cimitirele sunt pline de băieţi foarte tineri şi foarte mândri.
Intră!
Fără trucuri, Chris.
Harry!
- Mă bucur că te văd, Harry. - Chris...
- Ce faci în colţul ăsta de ţară? - Am auzit că ai un contract.
Dar nu pentru valoarea ta.
O hârtie de un dolar pentru mine e mare cât o cuvertură.
E numai cât să mănânci, Harry.
O piesă de aur, un acoperiş, un tacâm,
şase săptămâni cu arma în mână pentru nişte ţărani.
Hai, bătrâne Acadian!
Nu vorbeşti prea bine, dar întotdeauna miroşi cum stau lucrurile.
Harry!
Con permiso.
Bine. Toate astea sunt la suprafaţă.
- Dar ce se află dedesubt? - Exact ce ţi-am spus.
- Aur? Vite? Bani? - Exact ce ţi-am spus.
Bine, bine! Nu insist. O să-mi spui când o să poţi.
Harry, nu mai insinua atâtea!
Ţi-am spus că n-o să insist. Sunt de partea ta.
Ticălos bătrân...
Pariurile sunt deschise.
Punem pe 10.
5.
8.
Tot 8. Suntem tot la 10.
Cowboy-ul care a intrat, cel de colo...
- Aş vrea să-i fac cinste. - Da, domnule.
Vaigame Dios! Uite acolo unul! Uite ce semne are pe faţă.
Omul care ne trebuie e cel care i le-a făcut.
Înveţi repede.
Pariul următor.
Pierdut.
Următorul.
Domnul de acolo vrea să-ţi facă cinste.
4.
- Vin! - Bună!
Vreau să fac cinste cu ceva de băut.
Whisky.
Ţi-ai găsit ceva de făcut?
Da...
O să lucrez într-o băcănie.
Tipul de acolo mi-a spus că o să fiu un negustor dat dracului.
Dat dracului.
Dacă e pe gustul tău.
Am auzit de o slujbă pe la graniţă. De alungat muştele dintr-un sat.
- Dar n-am reuşit să aflu cât se câştigă. - 20 de dolari.
- Pe săptămână? - Pentru şase săptămâni.
E ridicol.
Tu ai găsit ceva?
Da, dincolo de graniţă. Să alung muştele dintr-un sătuc.
Satul lor.
Plătesc 20 de dolari...
Caută oameni chiar acum.
Nu, nu-mi ajung nici măcar să-mi cumpăr gloanţe.
E un sat sărac.
Înţelegem. Aţi putea câştiga mai mult într-o băcănie
şi e o slujbă stabilă.
Da.
Câţi oameni ai?
Îl caut pe un tip pe nume O’Reilly.
Nu-i ştiu numele,
dar e unul în spate care taie lemne pentru un mic dejun.
Bună.
Sunt prieten cu Henry Luck. Mi-a spus că eşti pe drojdie.
Nu, fac asta pentru că sunt un milionar excentric.
E de lucru pentru şase bărbaţi care să apere un sat dincolo de frontieră.
Ei câţi sunt?
30, înarmaţi.
Te admir dacă te descurci numai cu atâţia.
Henry mi-a spus că ai văzut lucruri şi mai rele în luptele din regiunea Travis.
Păi mi-au dat 600 de dolari pentru treaba aia.
A spus că la Salinas ai reglat conturile în mai puţin de o lună.
Pentru asta mi-au dat 800 de dolari.
- Eşti foarte scump. - Da...
Aşa-i, sunt foarte scump.
Eu îţi ofer 20 de dolari.
20 de dolari?
20 de dolari sunt bani, nu glumă.
- Unde te găsesc? - Chiar aici.
- Îţi spun că nu poate s-o facă. - Iar eu îţi spun că poate.
- Dacă afirmă asta, e un mincinos. - Nu aşa tare, că te aude.
Mă doare-n cot dacă mă aude sau nu.
Pun la bătaie leafa pe două luni. Pariez că nu poate s-o facă.
- Nu mă prind. - Nici eu.
- Eu îţi spun ce mi-a zis el şi eu îl cred. - Unul din noi e un mincinos.
Aici eu îl cred. Ţin pariul.
Britt!
Britt, trezeşte-te!
Cu tine vorbesc. Uită-te la mine.
Filene mi-a relatat ce ai spus, iar eu zic că te înşeli. Tu ce zici?
Ce ai? Ţi-e frică? Ţi-e frică să-mi spui că mă înşel?
Dă semnalul.
Vezi, am câştigat. Ei, ce mai zici?
Ei?
Filene, ce zici?
Nu ştiu. A fost aşa aproape, nu-i aşa, băieţi?
Aproape? Cum adică aproape?
Aveţi ochi ca să vedeţi. Aţi văzut ce s-a întâmplat! Am câştigat!
- Hai, spune-le tu! Am câştigat, nu? - Ai pierdut.
Eşti un mincinos.
Am spus că eşti un mincinos.
Am spus că eşti un laş şi un mincinos!
Sus. Acum e de-adevăratelea.
Sus!
Sus, am zis!
Dacă nu te ridici, te las lat unde eşti.
- Semnalul! - Nu vreau să am nimic de-a face cu asta.
- Dă semnalul! - Las-o baltă, Wallace.
Pleacă de-aici!
Dă semnalul.
Britt...
Chris...
Am o vorbă cu tine.
Ai avut noroc de ceva?
Am găsit un om foarte potrivit.
La pistol sau la cuţit, nu există unul mai bun.
Nu era interesat.
Banii? Nu erau destui?
Banii n-au nici o legătură.
Un om care se ocupă de astfel de treburi şi nu-l interesează banii?
Oamenii care se ocupă de astfel de treburi nu sunt toţi la fel.
Pe unii nu-i interesează decât banii.
Altora...
Numai ei ştiu de ce, nu le place decât pericolul.
Şi competiţia.
Dacă-i cel mai bun la cuţit sau la pistol, cu cine se întrece?
Cu el însuşi.
Tu!
Te-am căutat.
Pe cine avem noi aici?
Lasă asta. Ştie el.
Bate din palme, zice...
Bate din palme
să vedem cât eşti de rapid.
Bate din palme...
Vine omul la el...
pentru că-l respectă…
pentru că ar fi mândru să lucreze alături de el…
Dar el mă face să mă simt un nimeni cu porcăria asta de joc pentru copii.
- Hei, puştiule, încetează! - Nu te apropia de mine, ai înţeles?
Hai,
să vedem cât eşti de rapid!
Şi fără joacă, da?
Fără bătut din palme! Fără chestii din astea!
Dă-i drumul!
Hai!
Hai, dă-i drumul!
- Campesino! - Îmi spui mie campesino? (ţăran)
Piei din ochii mei, fermier amărât!
Nu credeţi că vorbesc serios, nu?
Credeţi că nu fac decât să pălăvrăgesc?
Hei...
Ridică-te!
M-ai auzit?
Ridică-te şi uită-te la mine!
Auzi ce-ţi spun?
Hei...
Dă-mi pistolul!
Regret ce s-a întâmplat, prietene!
Lasă-l să să se descarce.
Când se trezeşte, dă-i pistolul.
Şi dă-i ceva să bea.
M-am răzgândit.
Te aşteaptă cineva în camera ta.
Zice că-i un prieten de-al tău.
Mă mai ţii minte?
Da.
Ai nevoie de oameni pentru o treabă în Mexic.
Exact.
Cât timp?
4 - 6 săptămâni.
Ar trebui să fie de ajuns. Cu cât se plăteşte treaba asta?
Credeam că-i cauţi pe fraţii Johnson.
I-am găsit.
- Cât se câştigă? - 20. Plecăm mâine.
Vreau banii înainte de plecare.
Asta o să-mi ajungă să plătesc chiria pe ultimele două zile.
20 de dolari?
- Trăieşti în lux. - Da...
Am cel mai luxos colţişor din spatele unei dughene împuţite.
Asta plus un blid de fasole. 10 dolari pe zi.
Da. Viaţa se scumpeşte când eşti de unul singur.
E un râu secat la sud de oraş.
Mă luaţi de acolo.
Trage bine...
Şi nu trebuie să te duci la gustare cu patroana.
Chris.
Da... Ne-a luat urma.
- Ai idee cine e? - Da. Puştiul din cârciumă.
- Nu înţelege că nu e nu. - A pierdut sensul acestui cuvânt, nu?
O să mi se înţepenească gâtul tot uitându-mă după el.
Dacă nu-l poţi ignora, de ce nu te duci să-l saluţi?
- Păi n-o să mai reziste mult timp. - Aşa crezi?
În praful şi pe căldura asta! Ce fraier.
Da... Nu ca noi.
Oare amicul nostru are ceva de-ale gurii acolo?
- Dacă m-aş duce să-i duc de mâncare? - Nu de mâncare are el nevoie.
Atunci lasă-mă să-i duc o lumânare.
Parc-ar fi o pietricică în pantoful meu.
Lasă-l în pace. Trăim într-o ţară liberă.
Aşa e.
Ştiţi ce e nostim?
Acum, că a plecat, îmi lipseşte.
Unde s-au dus cu toţii?
Unde sunt, Tomas?
Luis! Asuncion! Demetrio!
Emilio! Sotero! Ce fel de primire e asta?
Ieşiţi de acolo! Ieşiţi şi uraţi-le bun venit înainte să ne facem de ruşine.
Hilario, gata cu ţipetele.
Ăsta e bun venit? Ce-o fi în capul lor?
Intraţi, probabil că vă e sete.
Iertaţi-i. Sunt doar nişte ţărani.
Le e frică de toate şi de toată lumea. Le e frică de ploaie şi de secetă.
Vara e prea cald, iarna e pre frig.
Dacă scroafa n-are purcei, ţăranul se teme să nu moară de foame.
Dacă are prea mulţi purcei, se teme să nu-i moară de foame scroafa.
Nu-i nevoie să-i scuzi.
Nu ne aşteptam la flori şi la discursuri.
Mâine sărbătorim întemeierea satului.
O să fie o petrecere.
Atunci o să-i vedeţi într-o lumină mai bună.
Cine a dat alarma?
Eu!
Mulţumesc, amigos, că aţi venit să ne salutaţi.
Mulţumesc că ne-aţi arătat frumoasele voastre chipuri.
Mulţumesc, găini ce sunteţi!
Aţi fugit de noi ca nişte găini.
Am mers călare zile întregi ca să ajungem în văgăuna asta uitată de lume.
Suntem gata să ne riscăm vieţile ca să vă ajutăm, şi voi?
Vă ascundeţi de noi.
Vă ascundeţi! De noi!
Dar... E o altă poveste când sunteţi voi în pericol, nu?
Când sunteţi pe cale să vă pierdeţi preţioasa recoltă
vă ascundeţi în spatele nostru!
Da...
Ei bine... Suntem aici, tovarăşii mei şi cu mine,
şi aici o să rămânem.
Şi voi?
Dovediţi-ne că merită să ne batem pentru voi.
Acum întoarceţi-vă la casele voastre. Înapoi la muncă! Plecaţi!
Duceţi-vă! O să vă spunem noi când trebuie să vă bateţi şi cum să vă bateţi.
Plecaţi acasă! Toţi! Acasă!
Plecaţi!
Acum suntem şapte.
Ştii, am mai fost în oraşe unde fetele nu erau prea frumoase.
Adevărul e că am fost în nişte oraşe unde erau chiar urâte…
Dar e prima dată când sunt într-un sat care nu are fete deloc,
Doar câteva fetiţe.
Dacă nu greşesc, aici poţi avea viaţă socială cu adevărat.
Nu-i chiar aşa de rău.
Ieri am întâlnit o ceată de petrecăreţi care tăiau frunze la câini lângă fântână.
Am început să ne dăm cu părerea despre vreme şi am ţinut-o aşa până seara.
Pare la musica! Sigue el otro torito!
Britt!
Puştiul a văzut trei oameni de-ai lui Calvera. Caii sunt în arroyo.
Lee!
Adu unul în viaţă.
Da.
Îţi arăt eu unde e.
Ştie el unde e arroyo.
- Îmi pare rău, Britt. N-am vrut să... - Gura!
Asta e cea mai grozavă lovitură pe care am văzut-o.
Cea mai proastă... Ochisem calul.
Calvera a trimis trei oameni să ne spioneze.
E aproape sigur că ne-au văzut.
Ce-au văzut o să ducă cu ei în mormânt.
Valgame Dios! Dacă soseşte acum...
Nu va mai trimite iscoade.
Dacă este pe-aproape, o să vină să vadă singur.
Aşa că avem timp să ne pregătim. Avem ceva în plus: efectul surprizei.
Dacă soseşte în sat fără să bănuiască primirea care i s-a pregătit,
vă promit că o să-l învăţăm care este preţul porumbului.
Ocheşte...
Încarcă...
Apasă cu degetul mare...
Hei, amigo, cu degetul mare!
Încarcă!
Ocheşte!
Apasă!
Încarcă.
Linişteşte-te!
Dacă ratezi prima ocazie, poate că n-o s-o mai ai pe a doua.
Şi fixează bine patul de umăr!
Altfel ţi se vor întâmpla două lucruri.
Unu: risipeşti un glonţ.
Al doilea: îţi rupi mâna.
Acum închide un ochi. Uită-te aici... şi aici.
Ocheşte ţinta de colo.
Foc!
În piatra aia?
Nu, în omul ăla pe care o să-l omori.
!Bueno!
Închipuiţi-vă ce am face dacă am avea mai multe arme.
- Veţi avea. - Cum?
Cum le-aţi obţinut şi pe astea. De la oamenii lui Calvera.
Ni le-au adus cei care ne spionau.
Ca şi cei trei magi care au adus daruri.
Dacă după toate pregătirile astea Calvera nu vine...
Ce pierdere de vreme.
Ce vulpe, Calvera ăsta, nu?
Seńor, nu vulpe, coiot…
Cum a aflat de mina de aur?
Mina de aur?
Ce mină de aur, seńor?
Ştii tu. Aia din munţi.
În munţii noştri?
N-am avut niciodată vreo mină de aur pe aici.
Dacă mă gândesc mai bine, a fost o mină de argint.
- Ce s-a întâmplat cu ea? - Nu avem nici mină de argint.
- Mă refer la aia de mai de mult. - N-am avut niciodată.
Unde aţi auzit de aur şi de argint?
Bine, hai băieţi! Gata cu flecăreala, la treabă!
Toro.
Toro!
Entra de prisa.
Toro...
Dacă mă atingi, te omor. O să o te omor dacă încerci!
Găinuşă ce eşti! Aproape că mi-ai scos ochii.
Lasă-mă să plec! Lasă-mă să plec!
A… Mă muşti… Jur că te muşc şi eu!
Mai bine te arunc în apă.
- Îţi sfărâm capul cu piatra! Îţi tai capul! - Gura! Gura!
- Unde sunt celelalte? - N-o să-ţi spun niciodată!
Ia uitaţi-vă ce-am găsit.
- Cine e? - E de la noi din sat.
Deci aşa stau lucrurile... Le-aţi ascuns.
Bineînţeles că le-au ascuns, dar nu vrea să spună unde.
Le e frică. Le e frică de mine, de tine, de el. De noi toţi.
Ţăranii...
Le-au spus că o să le violăm.
S-ar putea...
După părerea mea, era mai bine să vă fi îndoit puţin de lucrul acesta.
Dar...
Cum credeţi voi...
Dacă tot ai fost acolo, de ce nu le-ai adus aici pe toate?
La ce bun? Lasă-le acolo.
Să le găsească Calvera! O să se ocupe el de ele.
Adu-le încoace!
Arată-i drumul.
Doamnă.
Vino, îngeraşule.
Uşurel, băiete.
Uşurel...
Nu ştiu cum să vă mulţumesc, seńorita că ne-aţi pregătit cina asta grozavă.
- Miroase bine. - Excelentă.
Enchilladas de pui, carne, aşa… şi orez a l'espagnole. Arată foarte bine.
Da, oamenii ăştia ştiu să gătească. Serveşte-te, e din belşug.
Ştii ce mănâncă "oamenii ăştia", sătenii, de când am venit?
Turte de mălai şi fasole, asta-i tot.
- Muchas gracias. - De nada.
- Gracias. - De nada.
Ia zi, n-ai pe acasă, o soră mai mare, şi mai drăguţă?
- No, seńor. Muchas gracias. - De nada.
- Muchas gracias. - De nada.
1... 2... 3... 4.
Miguel, nu ţi-am spus să strângi?
Exact aşa cum faci când mulgi o capră, Miguel!
- Numai că asta mă emoţionează. - Atunci nu te lăsa emoţionat.
De data asta să strângi. Uşor, dar să strângi.
Bine.
Strânge...
Strânge!
Ştii ce?
Nu trage cu puşca. Apuc-o aşa...
- Şi foloseşte-o ca pe o bâtă. Bine? - Bueno.
Paco!
Muchas gracias.
Sus!
Mai întinsă.
- Buenas tardes. - Salut!
- Am venit să te ducem în sat. - Să mă duci în sat? Pe mine?
Pe toţi cei care locuiesc în afara satului.
O, nu!
- Nu putem să te apărăm dacă rămâi aici. - Unul Rojas s-a oferit te găzduiască.
Rojas?
Poveştile lui m-ar face să mor de plictiseală.
Păi da...
- Atunci altcineva, poate? - Sunt cu toţii ţărani.
Ţăranii nu vorbesc decât de bălegar şi de femei.
Nu le-am împărtăşit niciodată pasiunea pentru bălegar.
Cât despre femei..
Nu mă mai interesează de când am împlinit 83 de ani.
Rămân aici.
Da... Bine... Dar ce-o să faci când vine Calvera?
La vârsta mea, puţină agitaţie e binevenită.
Nu vă faceţi griji. De ce m-ar omorî? Gloanţele costă bani.
Bine.
Cum vrei…
Mai bine faceţi-vă griji pentru voi. Sunteţi pregătiţi pentru sosirea lui?
Dacă vine acum?
Asta îmi aminteşte de un tip de la mine care a căzut de la etajul 10.
Ce-i cu el?
În timp ce cădea, la fiecare etaj îl auzeau spunând: "Până acum e bine."
Până acum e bine.
Mai întâi or să vadă şanţul ăla.
Mai multă apă pentru porumb.
- O mulţime de ziduri noi. - Îmbunătăţiri comunale.
Hei, Chris!
Şi plasa aia?
Dacă nu se aşteaptă la asta...
Dacă vine fără să bănuiască nimic...
Dacă, omule. Dacă.
Da...
Ar fi trebuit să ghicesc.
Când nu mi s-au întors oamenii ar fi trebuit să ghicesc.
Câţi ca voi au angajat?
Destui.
Un zid nou...
Sunt o mulţime de ziduri noi. Peste tot...
Nu mă vor împiedica să intru.
Le-am construit ca să vă împiedice să ieşiţi.
Aţi auzit una ca asta?
Suntem prinşi în capcană noi, ăştia, patruzeci, de ăştia trei.
Sau sunt patru?
Nu-şi puteau permite să angajeze mai mulţi.
Costă mai puţin o bandă.
Cinci...
Chiar cinci, n-o să-mi dea prea mare bătaie de cap.
N-o să-ţi dăm bătaie de cap... Dacă vă vedeţi de drum.
Să ne vedem de drum?
Trebuie să rămân peste iarnă pe dealuri…
Unde o să găsesc de-ale gurii pentru oamenii mei?
Cumpără, sau cultivă!
Sau chiar apucă-te să lucrezi ceva!
Şapte...
Am impresia că nu mi-aţi rezolvat problemele.
Nu-i treaba mea să-ţi rezolv problemele.
Noi suntem negustori de plumbi, amice!
Şi eu.
Lucrăm în aceeaşi branşă, nu-i aşa?
- Numai că nu lucrăm împreună. - De ce n-am fi parteneri?
- Dacă v-aş oferi jumătate? - Din ce?
- Din tot. Până la ultimul bob. - Şi oamenii din sat?
Lor ce le mai rămâne?
Pe tine te întreb!
În meseria noastră se ocupă, oare, cineva de astfel de lucruri?
Poate că e un sacrilegiu.
Dacă Dumnezeu n-ar fi vrut să fie tunse, n-ar mai fi creat oile.
- Ce zici de asta? - Vezi-ţi de drum.
Ai auzit, Sotero?
Ai auzit ce mi-a spus?
"Vezi-ţi de drum."
Mie!
Spune-i să-şi vadă el de drum până nu mă înfurii de-a binelea.
El... şi toţi ceilalţi!
Că dacă plec de aici cu mâinile goale, toţi din sat or să mi-o plătească
atunci când mă voi întoarce.
- N-o să te mai întorci. - De ce, mă rog?
N-o să mai ai arme.
Scoate-le imediat şi aruncă-le jos!
Generozitatea! Asta a fost prima mea greşeală.
Le-am lăsat ceva mai mult ca de obicei,
şi ei angajează oameni ca să-mi facă necazuri.
Asta dovedeşte că
mai devreme sau mai târziu trebuie să plăteşti pentru fiecare faptă bună.
Tu erai la adăpost după stâncă...
Eu eram pe câmp, m-am întâlnit faţă în faţă cu ei,
Erau vreo zece, zbierând ca nişte apucaţi.
Ultima dată când ai povestit erau cinci.
- Îi înmulţeşte ca pe iepuri. - Zece! Zece!
- Ce-ai zice de opt? - Mai lasă doi şi pentru noi.
Opt, zece, ce mai contează? Le-am dat o lecţie bună.
- Şi dacă mai încearcă, o să le mai dăm una! - Îi facem bucăţele!
- Îi băgăm în mormânt pe toţi! - Chiar şi pe Calvera, nu?
- E vreo mişcare? - Nu.
Asta înseamnă ghinion.
Îţi poţi închipui? Înainte nici nu îndrăznea să-şi deschidă gura.
Niciodată n-am fost aşa de înspăimântat ca acum.
- Îmi tremurau genunchii ca varga. - N-aş fi crezut niciodată.
- De acum, o să ne lase în pace. - Crezi?
Bineînţeles, o să plece. Mai sunt şi alte sate.
Alte sate n-o duc aşa cum o ducem noi.
Seńor!
Fraţilor,
beau pentru prietenii noştri.
Ne-au dat arme…
Au fost alături de noi...
Şi vor trăi veşnic în inimile noastre.
Încă n-au plecat.
- Vezi sclipirea armei? - Nu.
- Am numărat două. - Trei.
Puştiul ăla o să fie nimerit drept în cap.
Chico! Stai adăpostit!
Trei?
Trei.
- O'Reilly, îi vezi? - Nu...
Sunt prea departe, după copaci.
- Chris? - Da...
O să încerc să ajung la stâncile alea. Acoperă-mă!
Chico, acoperă spatele!
Treceţi înapoi!
Înapoi!
Ce-i cu voi? Sunteţi surzi, sau ce?
Culcat şi nu mişcaţi.
Copii fără minte... Aţi putea fi răniţi.
- Şi tu. - Nu-i acelaşi lucru.
- Asta e treaba mea. - Este şi a noastră.
Toată lumea ne spune: "Ascundeţi-vă! Întindeţi-o! Nu vă arătaţi!"
- Dar nouă nu ne este frică. - El este foarte curajos. Ăsta-i adevărul.
Şi el. Toţi suntem; toţi băieţii din sat.
Ne-am adunat şi am tras la sorţi. Şi ai ieşit tu.
Am ieşit eu? Cum adică am ieşit eu?
Dacă te omoară, îţi luăm arma şi te răzbunăm.
Şi o să avem grijă să ai întotdeauna flori pe mormânt.
E foarte reconfortant.
V-am spus eu că o să-i placă…
Copii, să nu fiţi prea dezamăgiţi dacă nu vă iese planul.
N-o să fim. Vom fi fericiţi şi dacă rămâi în viaţă.
Poate chiar mai fericiţi.
Poate.
Îi vezi?
Nu.
Tu...
ai mâinile umede înainte de luptă?
De fiecare dată.
Ale mele sunt umede acum.
Ce ciudat.
Mâinile umede
şi gura uscată.
Ar fi trebuit să fie invers.
Te deranjează că vorbesc?
Vorbesc pentru că...
mi-e frică, ştii...
Da, cred că în clipa asta ai fi preferat să-i dai recolta lui Calvera.
Da...
Şi nu.
Amândouă în acelaşi timp.
Da când mă gândesc...
la ce se poate întâmpla.
Nu când îmi amintesc de senzaţia aceea din piept de azi de dimineaţă.
Când i-am văzut fugind...
din faţa noastră...
Pentru senzaţia aia merită să mori...
Tu ai simţit până acum ceva asemănător?
Cu mult, mult timp în urmă.
Eu...
Te invidiez.
Ce faci?
- N-ar trebui să faci ce-ai făcut adineauri. - Du-te înăuntru.
- Nu trebuie să rişti prosteşte. - De acord, nu mai fac. Acum du-te!
- Te doare? - Poftim?
Nu.
Îmi pare rău că am făcut chestia aia.
Am crezut că...
- Ştii ce am crezut. - Da, da, ştiu.
Nu-mi era frică de tine. E vorba de tata.
A spus: "Stai departe de oamenii ăia!"
- "Sunt nişte brute. Sunt cruzi." - Are dreptate, să ştii! Are dreptate.
Acum întoarce-te acasă!
Se înşeală.
Oricum, întoarce-te acasă înainte să afle că eşti aici.
Ştie deja...
A zis c-o să mă pedepsească pentru că sunt o neruşinată...
Dar nu-mi pasă.
I-au prins. I-au prins pe toţi.
Noroc...
- Crezi că vor încerca din nou? - Mă îndoiesc.
Aşteaptă doar să plecăm ca să vină din nou.
- N-a plecat. - Calvera n-a plecat?
Credeai că o să fie aşa de uşor?
- Ce facem acum? - Ei bine, tu ce zici?
- Eu? - Doar lucrăm pentru voi.
N-avem altceva de făcut decât să aşteptăm.
- E rândul lui Calvera. - Exact.
Ar fi bine să schimbăm gărzile. Cred că au obosit.
Dacă tu ai fi Calvera... Da...
Ai pleca, nu-i aşa? Dacă ai fi plătit preţul ăsta...
- Ai pleca? - Da, aş pleca, numai că...
Numai că ce?
Numai că eu nu sunt Calvera.
Ia puştile şi bandulierele şi împarte-le!
Haide la datoria noastră!
De mâncare, femeie!
Le e foame.
A fost...
- A fost cel mai frumos... - O pălărie nouă pentru tine, puştiule.
Cum arăt?
Ceva mai bine.
Ştii ceva?
Vor compune un cântec despre tine şi pălăria ta.
Ţăranii compun câte un cântec pentru fiecare întâmplare.
- Apoi le cântă ani în şir. - Crezi că merită?
Tu nu?
Nu trebuie decât să ştii să foloseşti o armă.
Nu-i nimic deosebit în asta.
Hei... Cum poţi spune aşa ceva?
Tot ceea ce ai datorezi armei tale.
Nu-i adevărat?
- Spune, nu-i adevărat? - Ba da, bineînţeles, tot.
O vreme îi strigi pe barmani şi pe crupieri pe numele mic.
Cunosc vreo două sute. Camere de închiriat... cinci sute.
Mese servite în restaurante ieftine, o mie.
Casă? Nici vorbă. Nevastă? Nici vorbă. Copii...
Niciunul.
Perspective? Zero.
- Crezi că am uitat ceva? - Da.
Locuri de care te simţi legat: Niciunul.
Oameni care să te aibă la suflet: Niciunul.
Oameni în faţa cărora să te dai la o parte: niciunul.
Insulte înghiţite...
Niciuna.
Duşmani...?
Niciunul.
Nici un duşman?
Niciunul în viaţă.
Genul ăsta de aritmetică îmi place.
Da, şi mie mi-a plăcut la vârsta ta.
Acum ia astea şi dă-le cuiva care ştie să le folosească.
Bine.
Şi dacă tot eşti aici, întreabă-l pe Calvera ce are de gând pentru seara asta.
Da, întreabă-l. Şi o să-ţi scriu şi eu un cântec.
Andres, Lorenzo şi Felipe nu s-au mai întors.
Asta înseamnă trei.
- Armando, în piaţă. - Patru.
Jorge şi Memo în trecătoare unde s-au lăsat prinşi în scârba aia de plasă.
- Nefericiţii... - Cinci şi şase!
Emilio, când sărea peste zid.
Şapte.
Jose lângă fântână.
Opt...
Gregorio lângă fântână.
Nouă...
Nouă.
Şi Fortuno lângă şanţul cu apă.
Rico, pe câmp, unde l-au tăiat în bucăţi!
Face... Zece şi unsprezece.
Mai departe.
Vorbe!
Oricum, toţi sunt morţi. Nu te mai gândi la ei,
mai suntem destui aici
ca să-i facem să plătească
pentru prietenii noştri.
Te rog, nu!
Nu, te rog...
- Pleacă... - E-n ordine.
Nu-i nimic, a fost un vis. Doar un coşmar.
Nu-ţi fie teamă.
"Nu-ţi fie teamă"...
Propriile mele cuvinte...
De zece mii de ori pe zi.
Senor, nu fi aspru cu tine însuţi.
Un om care s-a luptat de atâtea ori... Trebuie să fii foarte curajos.
Da...
Până în ziua când îţi cedează nervii.
Simţi asta.
Şi apoi aştepţi...
cu cartuşul pe ţeavă pe unul care va fi mai iute decât tine.
Senor, nu vorbi aşa...
Şi minciunile pe care le povesteşti ca să te amăgeşti singur...
"Nici un duşman..."
"în viaţă".
Am pierdut socoteala duşmanilor.
- Dar eşti printre prieteni, acum. - Da...
Cea mai mare tâmpenie…
Să vin aici ca să mă ascund.
Dezertorul... ascunzându-se în mijlocul câmpului de luptă.
Una...
Era o vreme când le-aş fi prins pe toate trei.
Noi ştim ce înseamnă teama.
Trăim cu ea toată viaţa.
Doar morţilor nu le este frică.
Rico!
Un moment, mama.
Mă prefac că dorm zece minute şi vin din nou la postul meu.
De acord, Bernardo?
- Da, dar nu şi tu, Juan. - Tu eşti prea mic.
Haideţi!
Bernardo O'Reilly...
Ai fost adoptat.
Da, e adevăratul meu nume.
Mexican pe de o parte, irlandez pe de alta, iar eu între.
Priviţi cu atenţie. Începem!
Vedeţi? Toate trei cu gura în sus.
- Crezi că poţi şi tu? - Bineînţeles, e foarte uşor.
Ce zici...
Ţi-ar plăcea să facem un pariu ca între prieteni?
Un pariu?
- Senor, ştii că noi n-avem bani. - Nu-i nevoie neapărat de bani.
Merge orice lucru pe care l-aţi ascuns sau îngropat
ca să nu încapă pe mâna lui Calvera.
- De exemplu, bijuterii... - Bijuterii?
Mi s-a spus că au fost dezgropate în munţi o grămadă de pietre preţioase.
- Opale, smaralde, safire... - A, da, e adevărat. Nu pot să neg.
Ei, ce zici?
Nu, nu aşa. La sfârşit toate trebuie să fie aşa.
Lasă-mă să mai încerc o dată.
Şi pietrele astea preţioase...
- Unde pot fi găsite? - Cum spui, senor, în munţi.
- De acord, dar unde, în munţi? - Asta n-aş putea să vă spun.
- Am reuşit! - Bine, lasă asta. Lasă asta.
De ce nu poţi să-mi spui?
Pentru că niciodată n-am găsit vreo piatră preţioasă.
Stai puţin...
Vrei să spui comorile aztece îngropate pe dealuri la venirea spaniolilor?
Exact. Comorile aztece.
- Aţi găsit ceva pe aici? - Să m-ajute Dumnezeu!
N-aş mai rămâne aici, aş trăi într-un palat, într-un oraş mare.
Atunci, spune-mi... De ce se tot vântură Calvera pe aici?
Calvera! N-o să-l mai vedem. Dimineaţa va fi plecat.
Nu, nu va fi!
- Nu va pleca de aici? - De ce spui asta?
Nu proviziile pentru iarnă îl neliniştesc pe Calvera.
Îşi face griji pentru oamenii săi care n-au mâncat de trei zile.
Porumbul s-a copt.
Ei crapă de foame.
De unde ştii?
Crapă de foame şi sunt terminaţi.
De unde ştii?
Oh...
Am fost acolo, sus.
Ar fi mai bine să fim pregătiţi. Pentru că trebuie să moară sau să învingă.
- Valgame Dios, dacă ei câştigă... - N-or să câştige.
Ce, eşti Dumnezeu de eşti aşa de sigur?
Suntem încercuiţi şi mai puţin numeroşi. Ce putem face?
Să continuăm lupta.
Vrei să ne omoare unul câte unul? Nu pentru asta v-am angajat.
Odată ce am început, nu ne mai putem opri.
Ai înţeles foarte bine şi i-am spus şi lui!
Nu-mi pasă!
Plecaţi! Toţi.
- Luaţi-vă caii şi plecaţi. - Să-l lăsăm pe Calvera să ne ia recolta!
Să-i dăm ce vrea. Cel puţin, o să rămânem în viaţă.
- Tăceţi! Şi ascultaţi-mă! - Nu! Lor le e uşor să ne spună să luptăm.
Ei n-au fii, n-au fiice, n-au neveste!
Plecaţi! Acum, până nu e prea târziu.
Asta vreţi?
Răspundeţi!
Cine vrea să continuăm şi cine vrea să renunţăm?
Vreau să ştiu acum.
Nu fiţi proşti! Ne vor transforma satul în cimitir.
Spuneţi-le să plece. E singura soluţie.
O să vă spun eu ce pot să fac.
O să-l omor pe primul care spune să renunţăm.
Pe primul, aşa să-mi ajute Dumnezeu, îl dobor.
Am început această luptă şi o s-o terminăm!
Cu sau fără voi.
Nu spun că am fost prea ambiţioşi,
dar spun că trebuie să discutăm serios ca să vedem ce avem de făcut.
Am intrat în asta şi e de bun simţ să continuăm.
Am vrut să arătăm care e preţul aşa încât Calvera să plece în altă parte.
Ei bine, ne-am înşelat.
Nu ne-am închipuit că sătenii se vor răzgândi.
Nu te poţi gândi la toate.
N-am spus asta, am spus că uneori ori mergi cum bate vântul,
ori renunţi...
Vrei să ne retragem?
Vine vremea să întoarcem fotografia cu cei dragi cu faţa la perete şi să plecăm.
Satul n-o s-o ducă mai rău decât înainte de venirea noastră.
Ai uitat un lucru: avem un contract.
Nu de genul care să te execute judecătorul.
Dar de genul care trebuie onorat.
E un gând nobil, dar în situaţia asta...
Nu ştiu...
- Riscurile sunt prea mari. - Mult prea mari.
- Atunci plecăm? - Nu.
O să reducem riscurile.
Colo, sus, pe dealuri...
dincolo de santinelă,
chiar în mijlocul taberei.
M-am aşezat, am fumat o ţigară cu ei.
Am discutat de unele, de altele.
Am... ştii tu...
Deodată apare Calvera în persoană,
chiar lângă mine.
Când le-am spus asta, ar fi trebuit să-l vezi pe Britt cum mă privea.
Şi pe Chris.
Au văzut o grămadă de chestii şi au făcut o grămadă.
Sunt oameni pe care nu-i impresionezi uşor.
Dar când m-au privit...
am ştiut, în sfârşit, că sunt unul de-ai lor.
Aşa că ai face bine să te uiţi şi tu la mine.
Sunt eu tipul căruia îi place să locuiască într-un loc ca ăsta?
Să-mi câştig pâinea muncind la câmp?
Eu, fermier, ţăran?
Înţelegi ce-ţi spun?
Oriunde s-ar duce Chris, Vin, Britt, ceilalţi,
mă duc cu ei.
Dacă îţi închipui că tu...
ai putea face ceva ca să-mi schimb părerea, las-o baltă.
Vreau să înţelegi asta.
Vreau să înţelegi că...
asta...
n-o să-ţi aducă decât...
O să-l lovim pe Calvera.
O să le alungăm caii.
Dacă atacă, vor fi pe jos.
Merg cu voi, cunosc bine locul ăla.
Nu, tu rămâi. Eşti responsabil aici.
Poţi conta pe mine...
Ştiu.
S-au dus să atace satul.
Nu...
Am fi auzit focuri de armă.
Au plecat.
Buenas noches.
O să muriţi…
Cu toţii... Uite aşa,
dacă asta vreţi.
Avem de ales?
Bineînţeles.
Ia loc.
Să vorbim.
S-a-ntors roata, nu?
Te întrebi cum.
Prietenii voştri nu vă mai plac chiar aşa de mult.
Îi obligaţi să ia prea multe decizii.
Cu mine, iau una singură.
Să facă ce spun eu.
N-ar trebui să fiţi atât de surprinşi.
Bunul meu prieten, Sotero, a aranjat lucrurile să pot intra.
Comprende?
Ei bine, oricum,
să trecem la afaceri.
Aş putea să vă omor pe toţi. De acord cu mine?
Nu mă contrazici.
În orice caz, nu vreau să vă omor.
De ce atâta generozitate?
Sunt un om practic.
O să se audă asta la nord, poate chiar nişte prieteni de-ai voştri.
S-ar putea să-mi creeze necazuri.
Iar eu nu caut niciodată necazurile.
Avem un proverb pe aici:
"Un hoţ care fură de la un alt hoţ"
"e iertat pentru o sută de ani."
Bun, şi asta ce înseamnă? Un singur lucru.
Vă iert.
Puteţi pleca!
- Pur şi simplu? - Da. Pur şi simplu.
O să uşurez lucrurile.
Vreţi merinde?
Daţi-le merinde.
Apă? Foarte bine, apă.
Cai? Înşeuaţi şi gata de drum!
Arme?
Armele şi centurile le scoateţi imediat aici.
Şi oamenii ăştia?
Ce li se va întâmpla acestor oameni
li se va întâmpla oricum, şi dacă vă ucid acum şi dacă nu.
Doar o mică lecţie, nu?
Ca să le arăt cine-i şeful.
Plecaţi... şi apoi vă dau armele înapoi.
Ştiu că n-o să vă întoarceţi armele împotriva mea.
Doar un nebun ar face aceeaşi greşeală de două ori.
Nu pot să înţeleg de ce un om ca tine a acceptat o slujbă ca asta.
- De ce? - Şi eu mă întreb.
Hai, spune-mi de ce.
E ca un tip pe care l-am cunoscut în El Paso. Într-o zi s-a dezbrăcat
şi s-a aruncat într-o tufă de cactus. Şi eu l-am întrebat de ce.
Şi?
Mi-a spus că i s-a părut o idee bună în momentul ăla.
Bine.
Duceţi-vă să vă luaţi hainele şi bagajele. Luaţi tot ce vreţi.
Prietenii voştri de colo vă datorează măcar atât.
Santos, adună carabinele! Cirillo, pistoalele!
Ştii... Prima dată când am luat o astfel de slujbă
un tip mi-a zis: "Vin, nu trebuie să te implici."
Asta e problema ta.
Dacă-mi lipseşte un lucru, acela e să-mi spună cineva ce problemă am.
Cum am mai zis, asta e problema ta.
Te-ai legat de satul ăsta şi de locuitorii lui.
Nu oboseşti niciodată să vorbeşti?
Motivul pentru care îţi înţeleg problema atât de bine...
este că şi eu am căzut în aceeaşi capcană.
Da... De când am sosit, mă tot gândesc...
Aş putea să-mi pun arma în cui,
să mă aşez undeva, să-mi cumpăr puţin pământ,
să cresc câteva animale.
Ce ştiu oamenii ăştia despre mine
ar fi în favoarea mea, nu împotriva mea.
Aş vrea să te fac să ştii că nu eşti singurul care gândeşte aşa.
- Putem să venim cu tine, Bernardo? - Nu.
- Dar ne iubeşti, nu-i aşa? - Cred că da.
- Eşti unul de-ai noştri? - Da, sunt de-ai voştri.
- Ia-ne cu tine, te rog! - Nu.
Ne e ruşine să trăim aici. Taţii noştri sunt nişte laşi.
Să nu mai vorbeşti aşa despre taţii voştri pentru că nu sunt laşi.
Credeţi că sunt curajos pentru că am o armă?
Taţii voştri sunt şi mai curajoşi pentru că au responsabilităţi.
Faţă de voi şi fraţii voştri şi surorile şi mamele voastre.
Această responsabilitate e ca o piatră de o tonă care atârnă de ei.
Îi încovoaie şi îi apasă până îi bagă în mormânt.
Şi nimeni nu-i obligă să facă asta. O fac fiindcă vă iubesc şi pentru că aşa vor.
Eu n-am avut niciodată un astfel de curaj.
Să te ocupi de o fermă,
să munceşti ca un catâr, în fiecare zi, fără să ştii ce va ieşi din asta.
E o adevărată bravură.
De aceea eu n-am vrut să fac astfel de lucruri.
Şi de aceea nu voi face niciodată.
O să vă simţiţi mult mai bine dincolo de frontieră.
Acolo, aţi putea fura vite, jefui trenuri...
Nu trebuie să vă feriţi decât de şerif.
Într-o zi am jefuit o bancă din Texas.
Guvernul vostru era pe urmele mele cu o armată întreagă.
O armată întreagă!
Pentru o amărâtă de bancă.
E limpede pentru mine.
În Texas, doar texanii pot jefui băncile.
Adios!
Puteam să jur că ne trădează.
Ţărani...
Ţărani!
N-au onoare, n-au loialitate. Nimic.
Nu-i interesează decât recolta lor preţioasă
şi amărâtul lor de pământ pe care îl lucrează.
Îi urăsc.
Îi urăsc pe toţi.
Bineînţeles că-i urăşti...
Doar vii dintr-un sat ca ăsta.
Şi tu eşti ţăran.
Da...
Da, sunt unul ca ei.
Dar cine ne-a adus în starea asta?
Oamenii înarmaţi.
Oameni ca şi Calvera şi...
ca tine...
Şi acum, ca mine.
Şi acum la ce te mai aştepţi de la mine?
Nimeni nu-mi aruncă propriile arme spunându-mi să fug. Nimeni.
Mi-a luat mult timp ca să am puţin creier.
Locul meu e în satul acesta dincolo de frontieră.
Să dorm în cearceafuri albe.
Aşa că o să mă întorc în satul ăla.
Sunteţi nebuni cu toţii.
N-or să facă nimic ca să vă ajute.
Gândiţi-vă la riscuri.
Harry...
Nimeni nu-ţi cere să te întorci.
Pleacă, Harry. E-n regulă.
N-o să mă las rugat de două ori.
Vino, Lee. Ăştia vor să se lase omorâţi. Lasă-i.
Du-te, Lee.
Nu datorezi nimănui nimic...
În afară de mine însumi.
Sunteţi nebuni...
Toţi.
Dii!
Rezistă, Chris, scăpăm noi de aici.
- Ascultă... - Da, Harry.
Nu vreau să mor ca un fraier.
N-am venit aici ca să păzim o grămadă de porumb
şi de ardei iuţi, nu-i aşa?
E altceva la mijloc, nu?
Da, Harry. Ai mirosit asta de la început.
Ştiam eu... Despre ce e vorba?
Aur.
Saci întregi.
Sună frumos.... Cât?
Cel puţin o jumătate de milion.
- Care ar fi fost partea mea? - Cam 70.000.
Să mă ia dracu.
Poate că nu.
Te-ai întors...
pentru un loc ca ăsta!
De ce?
Un om ca tine…
De ce?
Bernardo!
Nu. Înapoi. Înapoi!
N-a vrut...
Serios, n-am vrut...
Vedeţi?
V-am spus eu... Îi vedeţi pe taţii voştri?
- Cum mă cheamă? - Bernardo.
Bernardo.
Ai dreptate...
Aţi putea să rămâneţi, să ştii.
Nu se vor supăra dacă rămâneţi.
Nu se vor supăra nici dacă ne vor vedea plecaţi.
Da. Lupta s-a terminat.
V-aţi încheiat treaba voastră.
Pentru ei, fiecare sezon are un început.
Dacă ar exista un anotimp pentru gratitudine,
ar arăta-o mai limpede.
Am primit exact lucrul la care ne-am aşteptat.
Doar ţăranii au ieşit învingători.
Ei dăinuiesc pentru totdeauna.
Sunt aidoma pământului.
I-aţi ajutat să se scuture de Calvera
aşa cum se scutură un câine de purici.
Sunteţi ca vântul,
suflă peste pământ şi se duce.
Vaya con Dios.
Adios.
Adios...
Avea dreptate bătrânul.
Doar ţăranii au ieşit învingători.
Noi am pierdut.
Noi pierdem întotdeauna...
SFÂRŞIT
Traducerea: Dappon
Revizuire: muLineZu